En ole kiinnostunut kouluajoistani enkä nostalginen niitä kohtaan.
Mutta muistan kyllä viimeiset vuodet.
KUIN JOKIN PÄÄTTYISI
Hyvää huomenta! Ja toivotan kaikki tervetulleiksi uudelle lukuvuodelle.
Meitä pidettiin mukamas aitauksessa, ja odotimme vain vapautusta elämään.
Ennemmin hän kuin me.
Ja kun se hetki koittaisi, menisimme yliopistoon.
Kuinka olisimmekaan voineet tietää, että elämämme olivat jo alkaneet-
- ja meidät siirrettäisiin vain suurempaan aitaukseen.
Ja ajan saatossa entistä suurempaan aitaukseen.
Kun on nuori, haluaa tunteiden olevan samanlaisia kuin kirjoissa.
Niiden pitäisi kääntää elämä ylösalaisin ja muuttaa todellisuutta.
Mutta kun aika menee eteenpäin-
- ja kuljettaa meidät ihan liian nopeasti keski-ikään ja vanhuuteen-
- silloin haluaa ottaa vähän rennommin, eikö?
Tunteiden pitäisi tukea senhetkistä elämää.
Niiden pitäisi kertoa, että kaikki kääntyy parhain päin.
Onko siinä jotain väärää?
Tuore tutkimus osoittaa, että 95 % brittiläisistä autoilijoista-
- mieltää itsensä keskivertoa paremmiksi kuskeiksi.
Mutta maalaisjärjellä ajateltuna me kaikki olemme vain keskivertoja.
Anthony Webster, Lontoo.
- Hyvä ajoitus. - Anteeksi?
Ihana aamu, eikö vain?
Kiitos.
- Voinko olla avuksi? - Katselen vain.
Vau...
Nämä ovat hienoja.
Kuinka paljon tuo maksaa?
2399 puntaa.
- 2000? - Erittäin harvinainen malli.
- Toimii edelleen vai? - Totta kai.
- Mistä hankit ne? Internetistä? - Olemme yhteistyössä Leican kanssa.
- "Me"? Täällä olet vain sinä, eikö? - Autan mielelläni, jos löydät jotain.
Onko sinulla mitään halvempaa?
- Leica III maksaa 500. - 500? Vau.
Maailman parhaita kameroita. Niitä ostetaan, koska niitä rakastetaan.
No, kuten sanotaan, olisin rikas, jos minulla ei olisi lapsia.
- Onko sinulla lapsia? - Anteeksi?
Minulla on kaksi pikkutyttöä.
Minulla on tytär.
Isät ja tyttäret... Se on jotain erityistä.
No, tulen takaisin, kunhan lapset ovat muuttaneet pois kotoa.
- Tony Webster. - Mukavaa päivänjatkoa, Tony Webster.
Hei, Margaret.
Halusin muistuttaa, että menet tänään tyttäresi synnytysvalmennukseen.
- Tänä iltanako? Ei, en pääse. - Olisit merkinnyt sen kalenteriisi!
Susie luottaa sinuun, enkä minä pääse jalkani takia.
- Kiusasin sinua vain. - Joku on leikkisällä tuulella.
Pukeudu sitten löysiin vaatteisiin.
Lycra. Potkupuku. Erittäin viehättävää.
Mitä sinä teet illalla?
- Töitä, mitäpä muuta. - Niinkö?
- Saat kertoa minulle kaiken aamulla. - Miten jalkasi muuten voi?
Hei sitten, Tony.
Hurmaavaa...
- Hei. - Minä täällä.
- Et sinä ole äiti. - En toki, mutta hän lähetti minut.
Geriatrinen ritarisi riensi avuksesi valkoisella ratsulla.
- Voitko odottaa hetken? - Voinko tulla sisään?
Kiitosta.
- No niin, isä, mennään. - Oletko nähnyt tämän?
Tiedän. Se on se hemmetin yläkerran naapuri.
- Mitä tapahtui? - Kylpyamme tulvi yli tai jotain.
- Naurettavaa. - Tiedän. Tule nyt.
- Kirjoitan heille. - Kukaan ei kirjoita kirjeitä enää.
Minun pitää varmaan varoittaa, että kurssilla on tänään lesboja.
Olen tuntenut aika joukon lesboja aikanani, ettäs tiedät.
- Keinohedelmöitettyjä lesboja? - Tunsin kerran pastöroidun lesbon.
Yritä olla sanomatta mitään liian päätöntä, jooko?
Kurssinpitäjä ottaa koko jutun erittäin vakavasti.
Niin varmasti.
Olen Tony ja olen äidin sijainen. Sijaistan äidin äitiä.
Keinukaa niin löydätte rytmin.
- Minut on tehokkaasti sterilisoitu. - Kokemuksen syvä rintaääni.
Nyt supistus tulee. Joten istukaa suorassa.
Hei, olen Susie ja tämä on ensimmäiseni.
Saan pojan lokakuussa.
Olet suojelijasi käsivarsilla ja vauvallasi on kaikki hyvin.
- Taidan antaa hänelle nimeksi Joshua. - Todellako?
Ja nyt tulee seuraava aalto.
Onko kaikki hyvin, isä?
Ehkäpä jos menisit hieman lähemmäs... Juuri noin.
Myös kumppanin ketteryydellä on merkitystä.
On löydettävä asento, joka tuntuu hyvältä molemmista.
Kyllä, se oli upeaa ja niin hauskaa.
- Odota sekunti. Saat yhden jutun. - Selvä.
Hupsista.
- Tässä. - Mikä tämä on?
Aika astua nykyaikaan, varsinkin kun olen viimeisillä ja äiti on invalidi.
- Olet ainoa toivoni. Hei sitten, isä. - Hei.
- Hyvää huomenta. - Olisikin.
No niin. Annas kun minä...
Ja sitten vain... ehei. Anteeksi. Nyt.
Selvä. Mukavaa...
Rakas Tony. Tuntuu sopivalta, että sinä saat oheisen.
Adrian puhui sinusta aina lämpimästi.
Kenties se on kiinnostava, joskin kivulias, muisto menneistä ajoista.
Jätän sinulle myös vähän rahaa.
Se saattaa tuntua oudolta, enkä oikein itsekään tiedä syytä.
Mutta toivon sinulle kaikkea hyvää, jopa haudan takaa.
Terveisin, Sarah Ford.
Ps. Minusta hän oli onnellinen viimeisten kuukausien ajan.
Herra Webster?
"Rakas Tony. Tuntuu sopivalta, että sinä saat oheisen."
"Adrian puhui sinusta aina lämpimästi."
"Kenties se on kiinnostava, joskin kivulias, muisto menneistä ajoista."
Mainittu oheinen esine on se, mikä puuttuu.
Meillä ei tällä hetkellä ole toista esinettä hallussamme.
Missä ihmeessä se sitten on?
Testamentin toimeenpanijalla. Rouva Fordin tyttärellä.
Veronicalla? Olet kuitenkin pyytänyt sitä?
Kyllä, niin olen.
- Miksi hän ei ole luovuttanut sitä? - Valitettavasti en tiedä.
Anteeksi vain, mutta mitä sinä sitten tiedät? Oletko nähnyt sen?
Ei, en ole. Mutta voin tarkistaa sen koneelta, jos haluatte.
Kyllä kiitos.
Rouva Fordin testamentissa sanotaan, että toinen esine on...
- ...päiväkirja. - Rouva Fordin päiväkirja?
Sitä täällä ei sanota.
- Voisitko antaa Veronican osoitteen? - En ilman asiakkaan lupaa.
Tunnemme toisemme. Tai tunsimme, vaikkakin kauan sitten.
Minun täytyy ensin pyytää hänen lupaansa.
Ole ystävällinen ja pyydä sitä sitten.
- Hyvä on. - Kiitos.
Kiitos teille.
- Oli mukava tavata teidät. - Hei vaan.
Ja haluan vain huomauttaa, että ex-vaimoni on arvostettu asianajaja.
- Kaikki näyttää olevan kunnossa. - Päiväkirja on siis hänellä.
- Kenellä? - Nuo ovat pahaksi sinulle.
- Ne vain keräävät limaa. - Anna anteeksi, tohtori Webster!
En arvannut, että keskustelisimme leipätikkuannostuksestani.
Tunnen oloni paremmaksi, kunhan olemme syöneet. Tai tilanneet.
- Herra, rouva? - Ottaisin carbonaran, kiitos.
Penne con salsa di pomodoro e basilico.
Kiitos.
- Mitä? - Kerro nyt.
Etkö viihdy juhlissa?
Ne ei oikein ole minun juttuni.
Olen näet maanis-depressiivinen.
Ei kai taas.
Clifton Suspension-silta. Olen päätökseni tehnyt.
Valmis.
No...
Oli mukava tavata.
- Tony. - Tony.
Kuinkahan korkea se on?
75 metriä.
Ei siis erityisen korkea.
Miksi kellosi on ranteen sisäpuolella?
Onko? En tiedä.
Mitä opiskelet?
Le français.
- Oui. - Parlez-vous français?
Oui.
Bougez pas.
Magnifique.
- Kippis. - Kippis.
Et ole vieläkään kertonut nimeäsi.
Minusta on epäviisasta kertoa nimeni-
- tuntemattomille miehille, jotka olen juuri tavannut.
- Tämä Sarah kuulostaa kahelilta. - Hänen nimensä on Veronica.
Sinähän sanoit, että päiväkirja oli Sarahin?
Kyllä, Sarah Ford jätti minulle sen päiväkirjan.
- Joka on? - Veronican äiti.
Makasitko siis Veronican vai Sarahin kanssa?
Tarkkaan ottaen en kummankaan. Valitettavasti.
Veronica ja minä olimme yhdessä.
- Poikaystävä ja tyttöystävä. - Juuri niin. Olimme pari, kyllä.
- Mutta se... - Ja sitä kautta tunnet Sarahin.
- Kyllä. - Selvä. Nyt alan päästä jyvälle.
Näyttää siltä, että hän meinaa muuttaa meille.
Näytät hermostuneelta. Tämä on isäni.
- Tony. - David.
Olemme kuulleet paljon sinusta. Viedäänpäs nuoripari nyt kotiin.
Pissaa altaaseen yöllä, jos haluat.
Ei paha, vai?
- Jack. Isoveli. - Tony.
Olemme kuulleet sinusta paljon.
- Miten syöt lampaasi, Tony? - Anteeksi?
- Meillä on lammasta päivälliseksi. - Ahaa, selvä.
Hienoa.
Itse kieltäydyn harvoin puoliraa'asta.
Päästetäänpä sinut asettumaan taloksi.
- Ota vähän paistettuja perunoita. - Kiitos.
- Kaikki näyttää tosi hyvältä. - Kannatetaan.
Minulle myös, äiti.
- Kiitos. - Kuinka monta?
- Yksi vielä. - Laita se eteenpäin.
Aloittakaa vain.
Eräs ystäväni opiskelee myös Cambridgessä.
Adrian Finn.
- Pitäisikö minun tuntea hänet? - Hän opiskelee filosofiaa.
Osanottoni.
- Et ole kertonut, mitä opiskelet. - Englantilaista kirjallisuutta.
Mitä haluaisit tehdä kirjallisuuden tutkinnollasi?
Haluaisin kirjoittaa.
- Kirjoittaa? - Kyllä. Runoja. Runoutta.
Runoilija...
- Kuka on lempirunoilijasi? - Äiti.
- Dylan Thomas. - Synkkä walesilainen.
Ja tuulet ne puhalsivat, ja morsiamet kosiskelun pellolla-
-ennustivat tulevaa kesähallaa
Bravo, Jack.
Mitä joudunkin kestämään, Tony.
Itse olen hieman heikkona Larkiniin.
Hän on myös upea.
Teen töitä koko päivän, iltaisin humallun
Neljältä herään, äänettömän pimeyden nään
Ajan kuluessa verhon reunat aurinko kirkastaa
Bravo.
No niin... Hyvää yötä sitten.
Enhän nolannut sinua päivällisellä?
- Miksi kuiskaat? - En tiedä.
Anteeksi.
Toivottavasti nukut syntisen hyvin.
On tärkeää, että ymmärrät nuoren minäni seksuaalisen turhautumisen.
Herranjestas. Voi sinua raukkaa.
Oletko varma, että rakkaudenliekki on sammunut?
Täysin varma.
Kuvitellaanpa, että edelleen naimaton kaheli kävelisi tänne nyt-
-ja istuisi viereiseen pöytään.
- Kuinka eronnut Anthony reagoisi? - En olisi erityisen iloinen.
Et siis käärisi hihoja ja kääntäisi kelloa?
Kunpa en olisi kertonut sitä. Voisimmeko saada lisää kahvia?
Älä viitsi, kerro loputkin.
Huomenta. Etsitkö jotain?
En, katselin vain.
Muut menivät kävelylle.
Veronica kertoi, että olet aamu-uninen, joten emme herättäneet.
- Onko sinulla nälkä? - On.
Istu alas.
Ethän anna Veronican pompotella sinua?
Anteeksi?
Älä anna hänen pompotella sinua.
En taida oikein ymmärtää...
Hitto soikoon!
Hupsista.
Anteeksi.
Olen yleensä hyvä munien kanssa.
- Annas kun minä. - Kiitos.
No niin, Jack.
Hän kelpaa, kai.
- Kiitos, kun tulit, Tony. - Kiitos teille, rouva Ford.
Tykkään äidistäsi.
Taisit saada kilpailijan, V'ron! Etkä ole ainoa.
- Anteeksi vain, minä puhun vielä. - Ihanko totta?
Jotain on selvästi meneillään.
Joku, jonka tunsit kauan sitten, jätti sinulle jotain.
Ja nyt minulle ei suostuta antamaan sitä, mihin minulla on oikeus.
Voit joko taistella tai antaa olla.
Ota rahat ja vie minut budjettilomalle.
250 per naama vie meidät Kanaalisaarille.
- Tarkoitan, että... - Jotain on selvästi meneillään.
Joten soita, kun haluat oikeasti puhua siitä.
Ja jalka voi paljon paremmin, kiitos kysymästä.
Miten jalkasi voi?
Välitin kirjeenne, kaikki 13, eteenpäin neiti Fordille.
- Ja? - Hän ei halua luovuttaa päiväkirjaa.
Mutta se kuului ilmeisesti Adrian Finnille.
Selvä.
Olen kysynyt, josko, tai koska, saisitte herra Finnin päiväkirjan.
Hänen olisi pitänyt antaa päiväkirja sinulle.
Hän ei ole. Olet pyytänyt sitä, mutta hän kieltäytyy.
Kyllä, juuri noin asiat tällä hetkellä ovat.
Olen oppinut-
- että kuoleman jälkeen ihmiset tarvitsevat aikaa surra.
Kenties.
Mutta sinun on tehtävä selväksi, että päiväkirja kuuluu minulle.
- Hei. - Andrew, tämä on Tony, ex-mieheni.
Hei, Tony. Miten menee?
- Olemme kollegoja. - Voimmeko puhua? Se on tärkeää.
Jätän teidät kahden.
Oli mukava tavata, Tony. Nähdään maanantaina.
Et voi vain tulla tänne kutsumatta.
Halusit tietää, mistä siinä kaikessa on kyse.
Päästätkö minut sisään?
...kesästä syksyyn...
Ennemmin hän kuin me.
Hyvää huomenta, herrat.
Lomat menivät varmaan hyvin, mutta nyt aika on koittanut.
Henrik VIII.
Miten te välkyt nuoret-
-luonnehtisitte tuota aikakautta?
Simpson. Mitä sanot?
- Se oli levotonta aikaa. - Oivaltavaa, kuten aina.
Mutta voisitko kenties hieman täsmentää?
Erittäin levotonta aikaa.
Voi pojat.
Joku toinen?
Finn? Tiedän, että on ensimmäinen päiväsi, mutta...
Herääkö ajatuksia?
- En tiedä. - Mitä sinä et tiedä?
En voi tietää, mitä en tiedä, se on filosofisesti itsestäänselvää.
- Tiedämme vain, että jotain tapahtui. - Anteeksi mitä?
Jotain tapahtui.
Historiasta voi varmuudella sanoa vain, että jotain tapahtui.
Hyvä vastaus aiemmin. "Jotain tapahtui?"
Miksi et tarttunut siihen?
- Se oli hyvin sanottu. Tony Webster. - Adrian Finn.
Piristävää.
- Onko Dylan Thomas tuttu? - On.
Minusta hän on yksi 1900-luvun inhimillisimmistä runoilijoista.
Se oli naurettavaa. Vanhemmat ovat joukko paskiaisia.
Adrian Finn, Colin Simpson. Colin Simpson, Adrian Finn.
Ja Alex Stewart.
- Vastasit hyvin tunnilla. - Ongelmia vanhempien kanssa?
Lievästi sanottuna. Juuri kun luulee, että heihin voi luottaa...
- He käyttäytyvät kuin... - Henrik VIII?
Juuri niin kuin Henry hiton VIII!
- Miksi pidätte kelloja noin? - Hyvä kysymys.
- Otamme kantaa... - Sitovaan aikakäsitykseen.
Ja se näyttää aika siistiltä.
- Dylan Thomas? Mielenkiintoista. - Niin.
- Onko hyvä? - Tunnetko hänet?
- En oikeastaan. - En henkilökohtaisesti.
Olen kyllästynyt tuijottamaan puupanelointia.
Ikäväkseni joudun ilmoittamaan-
- että minulla on huonoja uutisia kerrottavana teille.
Joseph Dobson, viimeiseltä luokalta-
-on löydetty kuolleena.
Hän oli lahjakas oppilas sekä luonnontieteissä että kielissä.
Valitettavasti hänen elämän kukkansa kitkettiin nuorena.
Kukka? Dobson on enemmänkin vihannes.
- Oli. Sen on täytynyt olla itsemurha. - Hänen veljensä ja sisarensa...
- Mitä? - Finn?
Olet epätavallisen hiljainen tänään.
En usko, että minulla on lisättävää.
Ihmeiden aika ei ole ohi.
Historioitsijoiden tarve saattaa joku vastuuseen ei johda mihinkään.
Voisitko täsmentää?
Historioitsijat pyrkivät löytämään syntipukin mihinkin hirveyteen-
- mutta minusta sitä on lähes mahdoton tietää.
Jatka.
Patrick Lagrange sanoi: "Historia on todellisuutta, jota luodaan"-
- "kun muistojen epämääräisyys ja todisteiden puutteellisuus tapaavat."
Historia on voittajien valheita.
Kunhan ymmärrätte, että se on myös häviäjien harhakuvia.
Mietitäänpä Dobsonin itsemurha.
Selvä.
Dobson riisti oman henkensä, koska hänen tyttöystävänsä tuli raskaaksi.
- Dobsonin kuolema on yksityisasia. - Ei.
Se on myös historiallinen asia.
Pointti on, että mitään ei voi tietää varmasti-
- koska Dobson ei ole täällä itse kertomassa. Me...
Me emme kenties koskaan saa tietää totuutta-
- eikä mikään määrä älyllistä keskustelua voi muuttaa sitä.
Ymmärrättekö ongelman, sir?
Kyllä, Finn, ymmärrän.
Camus'n mukaan itsemurha on ainoa todellinen filosofinen kysymys.
Lukuun ottamatta etiikkaa, politiikkaa, estetiikkaa ja muuta.
- Kaikkea muuta, mitä opiskelemme... - Ainoa todellinen.
Se elintärkeä, mistä kaikki muu riippuu.
Kun koulu loppui, menimme omille teillemme.
Adrian oli ainoa, johon halusin epätoivoisesti pitää yhteyttä.
Kiitos.
- Kippis. - Kippis.
Tämä on hyvää. Sanoisin jopa, että lähes yhtä hyvää kuin seksi.
En kommentoi.
- Viinimakuni kaipaa kohennusta. - Tai seksimakusi.
Aiommeko muuten puhua siitä-
- että kerrot tämän kaiken minulle ensimmäistä kertaa?
En ole kertonut, koska se ei ollut tärkeää.
Kaikkien yhdessä vietettyjen vuosien aikana-
- sinulle ei tullut mieleenkään kertoa entisestä rakkaudestasi?
Ensirakkaudestasi, epäilemättä. Enkä tarkoita Adrian Finniä.
Ymmärrän. No, rouva Webster-
-taidat haukkua nyt väärää puuta.
Veronica ja minä emme olleet koskaan rakastuneita, sen voin vakuuttaa.
Sait ensimmäisen kamerasi häneltä.
Tämä ei tunnu oikealta.
Mietitkö koskaan, mihin suhteemme on johtamassa?
Yritätkö kautta rantain puhua seksielämästämme?
En.
Minua ei haittaa, vaikka emme ole vielä harrastaneet seksiä.
Täytyykö sen?
Täytyykö sen mitä?
Johtaa jonnekin. Meidän suhteemme.
Silloin ajattelin, että kukaan ei sentään kuollut tai tullut raskaaksi.
Kuulostat olevan alla päin.
Ei kiitos. Menen ihan sekaisin.
Riittää!
Miten ystäväsi päiväkirja päätyi kahelin äidin käsiin?
Adrianin tavarat jäivät Veronicalle. Ja päiväkirja päätyi Sarah Fordille.
Miten Adrianin tavarat jäivät kahelille?
Veronicalle. Malta hetki.
Rakas Tony. Kirjoitan sinulle, koska Veronicasta ja minusta-
- on tullut melko läheisiä. Olemme antautuneet parisuhteeseen.
Olisit kuitenkin saanut tietää, joten parempi, kun kuulet sen meiltä.
Ystävyytesi merkitsee meille paljon.
Rakas Adrian. Älä huoli! Minulla on kaikki hyvin, vanha kuoma.
Koska näit hänet viimeksi?
Kolme kuukautta sitten. Hän istui siinä, siksi halusin nähdä täällä.
Hän aikoi mennä Chislehurstiin.
- Miltä hän vaikutti? - Iloiselta.
Onnelliselta. Omalta itseltään-
-entistä enemmän vain.
Kun hyvästelimme, hän kertoi, että on rakastunut.
Miten hän teki sen?
- Ranteet auki kylvyssä. - Herran isä.
Hän tiesi, miten tehdä se. Diagonaalisesti.
Jos viiltää suoraan, menettää tajuntansa ja haava paranee.
- Hän oli täsmällinen. - Ehkä kannattaisi hukuttautua.
Ei, se on toisella sijalla.
Adrian halusi ensimmäiselle sijalle.
Melkoinen kreikkalainen tragedia.
Ei, silloin se haiskahtaisi.
Enemmänkin roomalaisille tyypillistä. Viiltää suoni auki.
- Hemmetin vaikuttavaa. - Niin.
Tai säälittävää tuhlausta.
Mitä luulet löytäväsi päiväkirjasta?
Ei mitään hajua, mutta se on minun.
On melko koskettavaa, että olet noin jääräpäinen.
Kenties se auttaa sinua pysymään järjissäsi tuossa iässä.
En olisi toiminut toisin edes silloin kun me olimme nuorempia.
Muistatko sen au-pairin, joka meillä oli? Sen ruotsalaisen?
Löysin hänen päiväkirjansa kerran. Ja minä...
Siivoilin ja luin sen. Tiedätkö, mitä siinä luki?
"Teen töitä melkoiselle lehmälle."
"Aviomies on kiva, mutta tuijottaa minun persettäni."
Olisit sanonut. Olisimme hankkiutuneet eroon hänestä.
Se ei ole tarinan opetus.
- Alkaa olla myöhä. - Niinkö?
Et kai päästä päihtynyttä ex-miestäsi ratin taakse?
- Oheisvaurioita. - Entäs muut autoilijat?
Et jää yöksi.
- Hyvää yötä sitten. - Odota. Haluan kysyä jotain.
Miksi sinä jätit minut?
- Ole rehellinen. - Tony...
Älä nyt, ole rehellinen.
Johtuiko se minusta?
Oletko vihainen Veronicasta?
En välitä Veronicasta.
Ei kai se ollut niin hirveää, vai?
- Hyvää yötä, Tony. - Öitä.
Hei, vanhat kuomat. Mennäänkö lounaalle?
- Tony Webster! Miten menee? - Colin Simpson! Hauska nähdä.
- Alex. - Mukava nähdä sinua. Istu tähän.
- Oletko varma? - Totta kai. Istu alas.
- Otatko teetä? - Ette ole muuttuneet. Kyllä kiitos.
Saisimmeko vielä yhden kupin teetä?
Hitto mikä sekopää. Mitä ikinä näitkään hänessä?
- Sinä tai Adrian kumpikaan. - Hän oli hyvin salaperäinen.
Ironia on siinä, että sinä esittelit heidät toisilleen.
- Kenet? - Adrianin ja Veronican.
En, Adrian tapasi Veronican tämän veljen Jackin kautta.
Toiveajattelua.
- Adrian ja Jack kävivät Cambridgeä. - Eivät he siten tavanneet.
Oli sinun syytäsi, että he päätyivät yhteen.
Tulit kaupunkiin sydänkäpysi kanssa tapaamaan meitä kaikkia.
Olit aivan täpinöissäsi esittelemässä elämäsi rakkautta.
Olisin voinut vannoa, että he tapasivat Jackin kautta.
Ei. Olisit vilkaissut valokuviasi. Olit aina kamera kädessä.
Olen varmaan hankkiutunut niistä eroon.
Harmi, vanha kuoma.
- Oletko ottanut häneen itse yhteyttä? - Miten?
Hän ei ole täällä. Kokeile "Jackia".
- Jaahas... - Aika monta.
- Kokeile tuota. - Tätäkö?
- Se on hän! - Niinpä.
- Missä hitossa hän on? - Kriketissä.
Tenniksessä.
- Kuka tuo on? - Ei hajua.
Hän näyttää yhtä itsetyytyväiseltä kuin aina.
- Haluatko lähettää hänelle viestin? - Eikö se ole vähän liikaa?
Ei, olisi töykeää olla lähettämättä.
- Kommunikoivatko ihmiset näin? - Allekirjoittanut ainakin.
Niinkö?
Löysin tuolta opiskelijatytön, jota en ollut nähnyt 40 vuoteen.
Tapasimme ja meillä synkkasi heti.
Tämä on lottovoitto meille leskille.
- No niin, lähetetty. - Selvä.
- Mitä? - Tervetuloa 2000-luvulle.
- Kerro, miten se menee. - Niin teen.
- Älä huolehdi, vanha kuoma. - Oivaltavaa, kuten aina.
Henrik VIII. Miten te välkyt nuoret-
-luonnehtisitte tuota aikakautta?
Se oli levotonta aikaa. Erittäin levotonta aikaa.
Etkö viihdy juhlissa?
Yritit tavoitella Anthony Websteriä. En pääse juuri nyt puhelimeen.
Jätä viesti äänimerkin jälkeen, niin palaan asiaan mahdollisimman pian.
Haloo. Veronica Ford täällä.
Olen saanut kaikki yhteydenottoyrityksesi.
Veljeni antoi ymmärtää, että haluat keskustella äitini kuolinpesästä.
Olen kaupungissa tänä aamuna.
Tavataan horjuvalla sillalla kello 9.
Hitto.
Oletko...
Oletko varma?
Älä viitsi, Anthony.
- Sanoit, ettei se tuntunut oikealta. - Ei tuntunutkaan. Silloin.
Tuntuuko se sitten nyt?
En tiedä.
Olet oikea pelkuri, etkö olekin?
Veronica?
- Hei, Anthony. - Näytät voivan hyvin.
Sinä olet kalju.
Todiste siitä, etten ole alkoholisti.
- Luullaanko sinua alkoholistiksi? - Ei, ei luulla.
Luin, että viinassa on jotain, mikä pysäyttää hiustenlähdön.
- Mennäänkö istumaan jonnekin? - Minne?
Minne vain. Minua on helppo miellyttää, kuten ehkä muistat.
- Oletteko valmiita? - Otan tuoretta minttuteetä, kiitos.
- Millaista kahvia teillä on? - Tarjoilemme omaa sekoitustamme.
- Paahdettu Herne Hillin paahtimossa. - Hitsiläinen.
- Otamme tämän vakavasti. - Otan macchiaton, kiitos.
- Yksi vai kaksi annosta? - Yksi, kiitos.
Oma sekoitus. Vaikuttavaa.
Otan osaa äidistäsi.
Niin.
Kuten hyvin tiedät-
-äitisi jätti minulle jotain.
Ja kun puhuin äitisi asianajajan kanssa-
- sain tietää, että hän jätti minulle Adrianin päiväkirjan.
- Päiväkirja ei ole minulla. - Anteeksi?
- Poltin sen. - Mutta se kuuluu minulle.
- Se ei kuulu kenellekään. - Kuulkaa!
Eläintarha sijaitsee joen pohjoispuolella.
Uskomatonta.
Minulla on vähintäänkin oikeus tietää, mitä siinä luki.
Laillisesti, kenties.
Moraalisesti, ei.
Tajuatko, kuinka järkyttävää oli, ties kuinka monen vuoden jälkeen-
-saada kirje äidiltäsi?
Minua ei voi pitää vastuussa äitini teoista.
Testamentin toimeenpanijana sinua juurikin voi!
- Mikä tämä on? - Tarvitset näemmä jotain luettavaa.
- Näkemiin, Anthony. - Anteeksi, kun korotin ääntäni.
Hei.
- Anteeksi. - Tuo ei ollut viisi minuuttia.
Tiedän. Liikenne oli painajaismaista. Olen pahoillani.
- Nyt on tosi kyseessä, niinkö? - Ei, teeskentelen vain.
- Anteeksi, tyhmä kysymys. - Onko äiti soittanut?
Ei, mutta soitin hänelle ja hän oli kokouksessa, joten jätin viestin.
No niin, nyt mennään.
- Isä, en voi oikein hyvin. - Tuleeko sinulla oksennus?
Tämä koko juttu on ihan perseestä.
Meidän geenimme ovat jo tarpeeksi pahat.
- Työnarkonaami, äkäpussi, sekopää. - Et sinä ole äkäpussi.
- Puhuinkin sinusta. - Tiedän, kulta. Yritä rauhoittua.
Helppohan se sinun on sanoa. Soita äidille.
- Päivää, olen Emma. - Olen Tony ja tässä on Susie.
- Miten menee? - Hänellä on vähän hankalaa.
- Hitto soikoon, isä. - Jätän teidät rauhaan.
- Selvä? - Mihin menet?
Etkö halua, että menen? Pysynkö täällä, lähdenkö, soitanko äidille?
Kyllä.
Sitten teen niin.
Rakkaat Adrian ja Veronica.
Hei, ämmä, tässä tämä kirje nyt tulee.
Toivotan teille sylin täydeltä onnea. Te todellakin ansaitsette toisenne.
Tulisipa teistä niin läheisiä-
- että saatte pysyviä keskinäisiä vaurioita.
Toivonpa melkein, että saatte lapsen. Uskon ajan kostoon.
Seuraava sukupolvi saa kärsiä ja niin edelleen.
Mutta rehellisesti sanottuna olisi kenties epäreilua-
- toivoa sellaista myrkyllisten lanteidenne hedelmälle.
Adrian, jos et ole päässyt vielä loppuun asti, kannattaa erota.
Hän tulee juosten luoksesi läpimärät pikkarit jalassa ja levittää haarat.
Se ainakin toimi allekirjoittaneella.
Veronica manipuloi sinua. Jopa hänen oma äitinsä varoitti minua.
Ehdotankin, että kokeilisit ennemmin mahiksiasi äidin kanssa.
Mikä nainen
Tony. Missä hän on?
Kaikki on hyvin. Hän on tuolla sisällä.
Mitä oikein tapahtui?
Se oli väärä hälytys.
En ymmärrä.
- Ei kukaan sellaista odotakaan. - Vähän luottoa edes.
- Pysähdy. - Pysähdy.
- Selvä. - Hänellä on huono olo. Pysähdy.
No niin.
Anna kaiken vain tulla.
- Kuinka hän voi? - Ihan hyvin.
- Tarvitsetko kyydin kotiin? - Taidan jäädä tänne yöksi.
- Pitäisikö minunkin jäädä? - Saat itse päättää.
- Tapasin Veronican. - No, onnittelut.
Hän ei ole juuri muuttunut, on edelleen poikkeuksellisen cool.
Tässä. Kuivaa kuola lattialta.
- Haluan näyttää jotain. - Mitä?
- Mikä se on? - Avaa se.
Tämä on aivan kamala.
- Oletko sinä kirjoittanut tämän? - Hän antoi sen. Seurasin häntä.
- Sinä teit mitä? - En seurannut, vaan...
- Onko tuo hänen rekkarinsa? - On, mutta halusin vain...
Toisen seuraaminen ja rekkarin ylösottaminen ovat vainoamista.
- Älä viitsi. - Olen tosissani.
Olet hiuskarvan päässä lähestymiskiellosta.
- Halusin pyytää anteeksi. - Mitä vielä.
Halusit kuulla, että hän kehuu sinua ja sanoo, ettet ole muuttunut.
Ja kuinka hän on ajatellut sinua kaikki nämä vuodet ja toivonut...
- Tuo on hieman säälittävää. - Älä turhaan säästele tunteitani.
Tiedätkö, mitä ihmettelen?
Uskomatonta kyvyttömyyttäsi nähdä, mitä on suoraan edessäsi.
Kuten?
Kuten tyttäresi, joka makaa viereisessä huoneessa murehtien.
Sanoit, että hän voi hyvin.
Olet omillasi nyt.
Ei, herranjestas.
- Tule nyt. - Tony, minä en tanssi.
Se tekee hyvää sielulle.
Riittää jo!
Riittää jo. Perjantai on pubi-ilta.
- Mitä sinä oikein hommaat? - No mutta hei!
- Näin sinut ja... - Ja mitä?
Olin lähistöllä, näin sinut ja ajattelin, että nyt...
Älä seuraa minua.
- En seurannutkaan. - Juoksit perääni.
Hölkkäsin, ehkä.
- Mitä haluat? - Kun luin kirjeen...
Sen ei ollut tarkoitus virittää keskustelua.
Anna minun edes tarjota sinulle juoma. Sitten katoan pysyvästi.
- Mikä tämä on? - Yhteystietoni.
Tiedän sen, mutta mitä teet työksesi?
Minulla on kauppa. Hyvin, hyvin pieni, kylläkin.
Myyn harvinaisia, käytettyjä kameroita. Leicoja.
- Tienaako sillä? - No, olen eläkkeellä...
- Joten, kahvi vai drinkki? - Haluatko, että ympyrä sulkeutuu?
En tiedä siitä, mutta ei kai siitä haittaakaan olisi.
En voi juuri nyt lähteä drinkille kanssasi.
- Kenties joku toinen kerta. - Hienoa.
Upeaa. Milloin vain sopii.
- Kuka rakastaa Simpsoneita? - Minä!
En ole koskaan katsonut Downton Abbeyta.
Voitko ihan hyvin?
- Minun pitää mennä vessaan. - Selvä.
- Onko hän töissä sunnuntaisin? - En tiedä.
- Tuo ei ole hän. - Mikä hänen nimensä olikaan?
- En tiedä. - Tiedätpäs.
Hienoja merkkejä.
- Niin. - Upea kokoelma. Saanko katsoa?
Tosi hienoja. Minäkin olen Stones-fani.
- Haluatko kertoa, mistä ostat ne? - Kerro ihmeessä.
Onko sinulla erityistä suosikkia?
Tämäkö? Se taisi olla melko kallis, eikö?
Ostit sen tuossa pari päivää sitten, etkö vain, Adrian?
Oli mukava tavata sinut, Adrian. Ne ovat hienoja.
- Hyvää päivänjatkoa. - Samoin.
Mietitäänpä Dobsonin itsemurhaa.
Dobson riisti oman henkensä, koska hänen tyttöystävänsä tuli raskaaksi.
Tulisipa teistä niin läheisiä-
- että saatte pysyviä keskinäisiä vaurioita.
Toivonpa melkein, että saatte lapsen. Uskon ajan kostoon.
Mitä luet? Zweigia?
Olet siis käynyt läpi kaikki aakkoset. Hän on varmaan viimeinen.
Oletko naimisissa?
- En ole. - Etkö koskaan?
Salaperäinen kuten aina.
Olen eronnut. Jos sitä mietit.
- En miettinyt, mutta ikävä kuulla. - Päinvastoin.
Olemme onnellisesti eronneet. Paras päätös, minkä teimme.
Hän...
Margaret syytti minua äskettäin alttarin rakentamisesta sinulle.
Kauppani. Kun sanoin, että sinä annoit minulle ensimmäisen Leicani.
Ja mitä sinä siihen sanoit?
Hei, Tony.
He ovat samalla synnytysvalmennus- kurssilla kuin tyttäreni.
Lesboja. Raskaana olevia lesboja.
Jestas! Mitähän seuraavaksi keksitään?
Tyttäreni on muuten 36 vuotta.
Lukuun ottamatta sitä, että hän päätti hankkia lapsen omin päin-
- hän työskentelee PR-alalla. Mitä se sitten onkaan.
Kiitos teestä, Tony. Minun on mentävä tapaamiseen.
- Aiotko... Sanoinko minä...? - Ei, syö vain rauhassa loppuun.
Johtuuko tämä siitä, että olen vain jauhanut itsestäni?
Silloin yhtenä päivänä, kun tapasimme, menin pubiin.
Tapasin Adrianin.
Sekä Adrian että sinä merkitsette minulle paljon.
Voin vain sanoa, että se kammottava kirjeeni oli hetken mielijohde.
- Se oli järkyttävää luettavaa. - Onko meidän pakko puhua siitä?
En odota enää, että antaisit Adrianin päiväkirjan minulle.
Jos olet polttanut sen, se siitä sitten. Jos et...
Sen on kirjoittanut poikasi isä, joten se kuuluu sinulle.
- Riittää. - Voin vain kuvitella kärsimyksesi.
Ei, et voi.
En. Selvä. Kyllä.
Hupsista.
Tuo tuolla.
Tuo, jolla on ruma parta?
Tulen kohta takaisin.
Hei.
Voinko auttaa jotenkin?
- Haluatko ranskiksen? - Ei kiitos.
Näiden pitäisi olla käsin leikattuja-
- mutta nämä eivät ole käsiä nähneetkään.
- Ei millään pahalla, mutta... - Yritän olla loukkaantumatta.
Eräällä ryhmäläisistäni on epämukava olo, koska sinä olet täällä...
...taas.
Tarkoitukseni ei ollut järkyttää ketään. Minä lähden.
Saanko kysyä, kuka olet?
- Tony Webster. - Ben.
- Voinko istua alas? - Toki.
Olin Adrianin isän ystävä, ja otin vasta yhteyttä hänen äitiinsä.
- Ymmärrät siis. - Opiskelimme samassa yliopistossa.
Niinkö? Näytät paljon nuoremmalta kuin Adrianin äiti.
Kiltisti sanottu. Toivoin törmääväni häneen täällä.
- Törmääväsi keneen? - Veronicaan. Adrianin äitiin.
Ymmärrät varmaan, etten saa puhua asiakkaistani. Vaitiolovelvollisuus.
Jos olet perhetuttu, tuo mitä sanoit, ei käy järkeen.
Veronica on Adrianin sisko.
Heidän äitinsä, Sarah, kuoli puoli vuotta sitten.
- Miltä hän vaikutti? - Iloiselta.
Onnelliselta. Omalta itseltään-
-entistä enemmän vain.
Kun hyvästelimme, hän kertoi, että on rakastunut.
Ethän anna Veronican pompotella sinua?
Anteeksi?
Älä anna hänen pompotella sinua.
Onko kaikki hyvin?
He näyttävät onnellisilta, kaikki viisi.
- Teet selvästi hyvää työtä. - Yritämme parhaamme.
Onnea teille kaikille.
Menen takaisin muiden luo.
- Jätä viesti äänimerkin jälkeen. - Margaret, minä täällä taas.
Nyt on tosi kyseessä. Missä olet?
- Kerro, miten päiväsi on mennyt. - Päiväni?
Niin. Mitä teit?
Menin Highgateen tapaamaan entistä tyttöystävää opiskeluajoilta.
Olemme viime aikoina olleet jälleen yhteyksissä.
- Mutta hän ei ollut siellä. - Ollut missä?
- Kotona. - Mitä sinä sitten teit siellä?
- Menin tapaamaan häntä. - Mutta hän ei ollut kotona.
Odottelin jonkin aikaa ulkona ja metroasemalla.
- Vainoat häntä. - Enhän.
- Kylläpäs. - Mitä vielä. Takaisin asiaan...
Erosimme, kun olimme vielä yliopistossa.
Ja vähän sen jälkeen hän aloitti suhteen parhaan ystäväni kanssa.
Ja kirjoitin heille erittäin häijyn kirjeen.
Vielä hiljattain olin siinä uskossa, että he saivat lapsen-
- juuri ennen kuin paras ystäväni teki itsemurhan.
Lapsen äiti ei ollutkaan entinen tyttöystäväni, vaan hänen äitinsä.
Ja voin vain olettaa, että minun kamala kirjeeni-
-ajoi ystäväni tekemään...
- Hei taas, Tony. Emma. - Ai hei, Emma.
- Miten meillä menee? - Selviämme nipin napin.
Tunnustelen vauvan päätä.
Ei, isä. Jää tänne.
Edes vähäksi aikaa.
Voit pitää minua kädestä.
Mitä tapahtuu?
- En tiedä, mitä tapahtuu. - Kaikki sujuu hyvin.
- Miksei kukaan sano mitään? - Kaikki on aivan hyvin.
Kaikki on pian ohi, lupaan sen.
Susie, sinä olet nyt äiti. Onneksi olkoon!
Miksei hän itke? Hän ei itke.
- Näetkö mitään? - Hän voi hyvin.
- Miksei hän itke? - Tyttäreni kysyy, miksei poika itke.
Olen niin ylpeä sinusta.
Haluan nähdä hänet.
- Sano hei äidille. - Siinä hän nyt on.
- Se on kuumaa. - Kiitos.
- Ei sinun tarvitse jäädä. - Mutta haluan.
Susie sanoi, että toimit hienosti.
En ole vielä ihan kokonaan tarpeeton perheenjäsen.
- En ole koskaan niin väittänytkään. - Etkö?
- Minne menet? - Annan sinun olla rauhassa.
Haluat kenties tietää, mutta luultavasti et-
- että olin aikeissa pyytää sinulta anteeksi.
Sitä, että olin tunteeton, tylsä ja monumentaalinen maanvaiva.
Toivottavasti ei ole liian myöhäistä.
Tiedän, ettei meidän pitäisi tehdä tällaisia julistuksia enää-
- mutta sinä ja Susie olette tärkeimmät ihmiset elämässäni.
Naimisissa tai ei. Sillä ei ole mitään väliä.
Niin, eipä muuta.
Huolimatta siitä, mitä kenties luulet...
...vakuutan, että yritän kyllä.
Mikä kelloasi vaivaa?
Se on pysähtynyt.
Tule nyt, vauva.
Viedään sinut kotiin.
Kuinka usein kerromme oman elämäntarinamme?
Kuinka usein muokkaamme, kaunistelemme ja kiertelemme?
Mitä pidemmälle elämä kulkee-
- sitä harvempi on täällä kertomassa, että elämämme-
-on vain kertomus elämästämme.
Kertomus elämästämme, mitä kerromme muille-
- mutta ennen kaikkea meille itsellemme.
Hei. Miten menee? Voitko hyvin?
- Kyllä. - Haluatko kahvia?
Toki.
Kiitos. Allekirjoitus tähän, kiitos. Minun täytyy...
Kiitos.
- Hienoa, kiitos. - Kiitos itsellesi.
Lounaalle pian? M.
Olen pyöritellyt mielessäni nostalgiaa ja josko kärsin siitä.
Kaipa minä olen nostalginen.
Mietin yhteistä aikaa Margaretin kanssa ja Susien ensimmäisiä vuosia.
Koulukaverijoukkoa.
Tyttöä tanssimassa kerran elämässään.
Salaista elettä sinisadekujan alla.
Mietin Adrianin määritelmää historiasta.
Mietin kaikkea, mitä elämässäni on tapahtunut.
Ja kuinka vähän olen antanut tapahtua.
Minä, joka ei voittanut eikä hävinnyt.
Joka vältteli itsensä satuttamista ja kutsui sitä selviytymiskyvyksi.
Mietin, kuinka elämämme kietoutuivat toisiinsa-
- ja soljuivat yhdessä eteenpäin jonkin aikaa.
Ja kun nyt muistelen mennyttä aikaa, niin lyhyt kuin se olikin-
- liikutun enemmän kuin luulin olevan mahdollista.
Olen pahoillani, etten tiedä mitään elämästäsi sen jälkeen.
Olisit varmasti voinut opettaa tälle vanhalle hölmölle paljon.
Kenties tavallaan oletkin.
Hei!
- Yllätys. - Mukava yllätys.
- Hei, Joshua! - Tervehdi äkäpussia.
- Hei, äkäpussi. - Ei, sinä olet äkäpussi.
Minä ja äiti päätimme niin, koska olet niin äkämystynyt.
- Miten voit? - Hyvin.
- Kurssilaiset lähettävät terveisiä. - Onpa kilttiä.
Kävimme lounaalla ja vertailimme keholle aiheutuneita vahinkoja.
- Vaginoille ja kaikelle muulle. - Joshua, peitä korvasi.
Olet hyvin erityinen nuori mies.
Oletko puhunut äidin kanssa?
Suomennos: Heidi Palosaari www.sdimedia.com